Thematic session:
Constitution of the Subject by Poetic Language in Contemporary Hebrew Literature
כותרת ההרצאה:
מעברים בין מבנים חברתיים כאקט של כינון 'עצמי': עיונים במחזות 'תפוחים מן המדבר' ו'רוחלה מתחתנת' מאת סביון ליברכט
Transitions between Social Structures as an act of Self Constitution:
Inquiring the plays 'Apples from the Desert' and 'Rochale is Getting Married' by Savyon Liebrecht 
שם המציע:
כהן ציקי   Cohen Ziki
השתייכות מוסדית:
אוניברסיטת בר אילן Bar Ilan University 
כתובת אימייל:
tsiky@zahav.net.il
תקציר Abstract:
חקר הדרמה בספרות העברית העכשווית לא זכה לדיון מחקרי כחקר ז'אנרים אחרים, הן כז'אנר בפני עצמו והן כעיבוד לפרוזה. בהרצאה זו אבקש 'למלא (מעט) את החלל' של חסר זה בעזרת דיון באפשרות של כינון 'עצמי' מתוך נקודת מבט שמתמקדת ביחודו של הז'אנר הדרמטי: מרכזיותו של השיח הפעיל באמצעות מונולוג, דיאלוג ורב-שיח.
בעשרות השנים האחרונות חל שינוי באופן שבו הפילוסופיה וחקר התרבות המירו את ההנחות שאפיינו את התרבות המערבית במשך מאות בשנים בתפיסות אינטר-סובייקטיביות המנהירות את הנפש במושגים של קונפיגורציות 'עצמי-אחר', תוך נפשיות ובינאישיות (Buber, 1970; Bakhtin, 1986; Gadamer, 1997; Kristeva, 2000). גם במחזאות הישראלית ניתן לאתר שוני דומה באופני תיאורו של 'העצמי', החל מהתפיסה המסורתית ששאפה לבטא את קולו של 'האני' הקיבוצי, ועד לעמדה העכשווית שניתן לאפיינה כשרשרת בלתי לכידה של יצירות העוסקות במיתוס פרטי, מגזרי או מגדרי (קינר, 2007; אביגייל, 2005; צוקרמן, 2001). 
בהרצאה אבקש להדגים דרך עיון במחזותיה של סביון ליברכט 'תפוחים מן המדבר' ו'רוחלה מתחתנת', כיצד חתירתו העכשווית של הטקסט הדרמטי לפירוק ערכי וניהיליסטי מצביעה על כך  שה'עצמיות' מתכוננת הלכה למעשה 'בין' ו'בתוך' תבניות אבסטרקטיות של מבנים חברתיים שונים דוגמת המבנה של הדיאדה, הטריאדה או הקבוצה (Simmel, 1950). אראה כיצד אינדיבידואליות בת זמננו אינה מתבטאת בשייכות מינימאלית למבנים החברתיים השונים, אלא דווקא ריבוי של מבנים, לצד העדרו של תכתיב חיצוני מוגדר וקבוע, הוא שמאפשר לפרט לבצע את אקט הבחירה שמתקיים 'בתוך' המבנים וב'מעברים' שביניהם. מהלך זה ייבחן באמצעות הז'אנר הדרמטי שייחודו בכך שהוא ממיר את הפונקציה של המספר החיצוני במונולוג, דיאלוג ורב שיח, כך שהוא מאפשר לבחון היטב כיצד המבנים החברתיים והמעברים שמתקיימים ביניהם באים לביטוי בשפה הפואטית. 
הפונקציה הפרפורמאטיבית בדרמה מאפשרת מבחינה מתודולוגית, לתאר את אופני הפעולה של המבנים החברתיים השונים על ה'עצמי', כיוון שהלשון הפרפורמאטיבית מהווה פעולה בפני עצמה ובעצם מעשה ההיגד מתבצעת פעולה נוספת על הפונקציה הרפרנציאלית (Austin, 1962; Searle, 1975). מאחר שהז'אנר הדרמטי מאופיין בטקסט ראשי (הטקסט הדרמטי) וטקסט משני (הוראות הבמה), ניתן בנוסף לראות כיצד הייצוג הסמיוטי שקודם לוגית וכרונולוגית לסימן (Kristeva, 2004), ומתבטא בשפת גוף, עיצוב חלל, 'כניסות' ו'יציאות' וכיו"ב, משקף את ה'משמעויות חסרות הייצוג' שנוצרות במסגרתם של המבנים השונים. גם העובדה שהטקסט הדרמטי מנוסח באופן שמיועד למימוש בימתי, מאפשרת לבחון בעזרת הפונקציה הפואטית (Jakobson, 1960), ועקרונות הברירה והצירוף (Saussure, 1916), אילו מאפיינים נבחרו להיות מיוצגים על הבמה, ואילו הוסטו אל מחוצה לה, לחללים הנסתרים מעיני הצופים. הטענה המרכזית שאבקש להציג הינה כי השוני הסטרוקטורלי שמתקיים בין המבנים החברתיים השונים מוביל למעשה לאופנים שונים של 'היות בעולם', הווי אומר, לכך שלכל מבנה חברתי יש תרומה סגולית המכוננת פורטרט ייחודי של 'עצמיות'.